10. MARS 1996, MELBOURNE
GRAND PRIX AUSTRALIA
Alle trodde jeg var død. Jeg hadde ikke en skramme. Ikke noe.
Jeg så et rødt flagg. "Flaks for meg. De stoppet løpet."
Da hadde vi omstart, og reservebiler, -
- så jeg tenkte "Inn i ekstrabilen!".
Og nye ørepropper. Og nye hansker.
"Du får ikke kjøre før du har snakket med professor Watkins."
"Hvor er Sid?"
Jeg løp som en gal bort til ham.
Han sa: "Du er okay. Du har akkurat løpt 300 meter."
"Hvilken dato er det?" "10. mars," sa jeg.
"Okay, sett deg inn i bilen, du."
Hadde det vært få år tidligere, hadde jeg vært død.
Vi vil se noe helt eksepsjonelt. Noe vi ikke klarer.
Vi vil se gladiatorer. Krigere.
Og vi liker å se noe som nesten går galt, -
- men vi vil ikke se folk dø.
For et mirakel! Det er nesten utrolig!
Martin Brundle kommer ut av bilen, og han er tilsynelatende okay.
Det er utrolig som det endret seg.
Plutselig var det uakseptabelt å dø for sporten.
Grand Prix er motorsportens olympiade, -
- med biler i nasjonalfargene. De franske er blå.
De britiske er grønne. Rød for Italia -
- og hvit for tyskerne, til Mercedes sluttet med maling -
- sølvpilene sine.
Michael Schumacher vinner og blir tidenes beste -
- Grand Prix-fører!
... sølvbilene, som er Nazi-Tysklands stolthet.
Alfa Romeo vinner, med den fabelaktige Nuvolari bak rattet.
SPION-ANKLAGEDE SJÅFØRER HENRETTET AV NAZISTENE
Fernando Alonso vinner Grand Prix Italia i Monza.
Franskmennene kunngjør jakten på den raskeste mannen -
- i et nytt verdensmesterskap som kalles Formel 1.
Det første løpet skal holdes på Silverstone-banen.
Enzo Ferrari er ikke imponert over de nye, britiske bilene.
Il Commendatore har kalt de uavhengige bildesignerne -
- for garagistes, de som ikke kan bygge motorer.
Fangio taper for sin tidligere lagkamerat Stirling Moss, -
- som kjører i en liten Cooper.
Disse mennene er modige -
- når de presser bilene og seg selv til det ytterste.
Sånn er Formel 1.
Formel 1 ble født i en svunnen tid, -
- da småguttenes helter hersket på himmelen.
Alle guttunger ville bare bli Formel 1-førere.
Alle ville bli romfarer eller jagerflyver.
Etter andre verdenskrig ble det å gjøre noe modig i et fartøy -
- helt naturlig forvandlet til Formel 1.
Når du ser bilder og film fra den epoken, -
- må du bøye deg i støvet for hvor alvorlig dette var.
Jeg vokste opp i den verden.
Far var verdensmester i -62, da jeg var to år.
De var alle ekte vare.
Jeg respekterte de som kom før meg. Noen av dem kjørte jeg mot.
Jeg møtte engang verdens kanskje beste Formel 1-kører.
Og det iberegnet også folk som Michael Schumacher og Ayrton Senna.
- Fangio. - Fangio.
- Juan Manuel Fangio.
JUAN MANUEL FANGIO FEMDOBBELT VERDENSMESTER
Det første, store Formel 1-navnet var kanskje tidenes største.
Fangio vant fem mesterskap. Den rekorden sto i 40 år.
Bare Michael Schumacher har vunnet flere.
Når man kjører i de bilene Fangio kjørte da, -
- så er det skremmende.
Du måtte holde fast i rattet. Det var ikke noe bilbelte.
Hjelmen var omtrent bare en hatt.
Motorbriller. Du måtte være modig.
Den mest feirede sjåføren i en farlig tid overlevde.
Det året Fangio trakk seg tilbake, 1958, forandret sporten seg.
Sportens ledelse kunngjorde at det nå ville være to VM-titler.
En tittel til den raskeste sjåføren og en til den raskeste bilen.
Det var en utviklingsprosess.
Alle lag måtte presse motor, chassis og teknologi til det ytterste.
I denne nye konkurranse truet britene nå kontinentets mestere.
Alle de engelske lagene ble ansett som garagistes -
- av Ferrari og de andre lagene.
En brite bestemte takten i utviklingen, -
- både for motorsporten og for hele bilindustrien.
Vi kjører løp fordi jeg liker det.
Jeg liker konkurransementaliteten og kameratskapet.
Og jeg liker de tekniske landevinningene det skaper.
Colin Chapman var en morsom fyr. Han var til tider litt nonchalant.
Å, jeg vet nå ikke det.
Colin Chapman var en ingeniør som lærte å fly.
En forretningsmann som laget sportsbiler til gatebruk, -
- såvel som til bruk i Grand Prix, under navnet Lotus.
Da laget Lotus rendyrkede racerbiler.
Far presset alltid grensene.
Å skape en god bil krever at man har presset alt til det ytterste.
Colin var en villmann.
Han var et geni. Han var den lageieren du helst ville kjøre for.
I 1963 hadde Chapman skapt Formel 1-sportens raskeste bil, -
- med den raskeste sjåføren bak rattet i sin Lotus.
Jim Clark var den beste sjåføren jeg har kjørt mot.
Hele poenget var å kjøre så godt du kunne. Helt på grensen.
Jimmy kjørte aldri sånn at han gikk over grensen.
Han kjørte aldri ustøtt. Han kjørte utrolig fort, -
- men også utrolig støtt, jevnt og fint. Nydelig kjøring.
Han vant flere Formel 1-løp enn noen annen før ham, -
- og bare en gang endte han på andreplass.
Han var fra landet. En bonde fra grensen til Skottland.
Han var fåmælt. Nesten uskyldig.
Jeg skulle gjerne kommet tilbake hit oftere.
Det er så avslappende her, helt motsatt av billøpene.
Clark ble Formel 1-sportens ansikt.
Og en annen mester, Graham Hill, var hans elskverdige erkerival.
Alle var nært knyttet til hverandre. Jim Clark besøkte oss, -
- og jeg kjente Colin Chapman litt som jeg kjente far.
De lød likt og hadde lik bart.
Colin var ekstremt utadvendt. Veldig morsom å være sammen med.
Men han var veldig annerledes enn Jimmy.
Jimmy var mer stille, men de var som brødre.
Sammen presset de grensen for både fart og oppfinnsomhet.
Til sammen vant de fire verdensmesterskaper -
- og fem britiske Grand Prix.
Men tross all suksess vant de aldri det mest berømte løpet.
MONACO GRAND PRIX
Raske biler og modige sjeler fra hele verden har kjørt løp her -
- siden 1929.
Monaco er fryktinngytende.
Du fatter ikke at det er mulig å kjøre billøp der.
De første rundene strekker du halsen for å se deg om.
Det er autovern overalt, og du kan nesten ikke se noe.
Du er millimeter fra autovernet.
Enten kjører du en runde du er utrolig stolt av -
- eller så havner du i muren.
Faremomentet er noe av det som driver oss sjåførene. Vi elsker det.
En mann mestret disse gater som ingen annen kjører noen gang.
Monaco betød noe eget for Senna. Han var den beste i verden.
Det var uhyggelig som han kunne konsentrere seg om en runde.
AYRTON SENNA KVALIFISERING 6. MAI 1989
Ayrton vant seks ganger i Monaco og satte dermed rekord.
Det var en seier mer enn mannen med filmhelt-barten.
Graham Hill dro til Monaco i 1966 -
- for å forsvare sin tredje seier på rad.
Det er et fantastisk løp å se. Hvis du vil se et Grand Prix, -
- så se dette her. Og så er det så fint her.
Å være i Monaco og prate med menn er bortkastet tid. Unnskyld meg.
På den tiden var billøp farlig og sexen sikker.
Det er fortsatt den prestisjen som definerer Formel 1.
Det er en begivenhet. Konger vil være med og se.
For meg er det spennende å se en ekspert i aksjon.
Graham Hill er en du liker med en gang.
Å se ham kjøre økte interessen min for billøp.
Da var Hills hardeste rivaler også de nærmeste vennene hans.
Vennskap var utrolig nære. Mellom sjåfører og mekanikerne -
- til koner og kjærester. Det var et inderlig samhold.
AUSTRALIA 1966
Vi dro på ferier, vi bodde sammen. Vi reiste sammen.
Du følte deg som medlem av en familie.
Billøp var bare en del av det.
Sjåførene dannet en fagforening. Grand Prix Drivers' Association.
Snart fulgte kvinnene opp med Doghouse Club.
Jeg vokste opp i Doghouse Club, blant konene og kjærestene.
Nå kaller de dem visst haleheng.
Betty Brabham reiste seg under en middag.
Hun sa: "Jack er i unåde."
Så innså de at de alle syntes det samme om mennene sine.
De lekte alltid med motorer, og brydde seg ikke nok om oss.
At han arbeider hele kvelden på bilen sin, -
- og den svikter etter to runder ...
Du må virkelig elske mannen din for å være en god sjåførkone.
Konene var tidtakere.
Det avgjorde startoppstillingen. Det var ingen offisielle tidtakere.
Folk har litt romantiske minner.
Vi var som en egen klan.
De reiste i bobil fra by til by, fra land til land, -
- et halvt år om gangen.
Selv de mest feirede sjåførene kjørte Formel 2-løp i frihelgene, -
- for å holde familiesirkuset i gang.
Jeg kjørte Formel 2 med Bruce McLaren, Jochen Rindt, Stewart -
- og Jim Clark. Den tids beste sjåfører.
Jeg fikk sjokk, for de tråkket på bremsen på vei inn i en sving -
- på det tidspunktet da jeg slapp den igjen.
Det er et punkt der du tenker at du ikke skal presse lenger ut.
Der du kjører på grensen, og utfordrer skjebnen.
Problemet er at når du har presset deg ut dit, -
- er det umulig å motstå. Du vil gjerne gjøre det igjen.
MONACO GRAND PRIX 1967
Den karismatiske, unge italieneren Lorenzo Bandini -
- som kjørte for Ferrari, døde etter en ulykke i Monaco i 1967.
Det var begynnelsen av den tiden da utviklingen av bilene -
- løp fra sikkerheten på banene.
Kimen til et opprør blant sjåførene var allerede sådd.
Få måneder før Bandini døde endret FIA reglene.
De doblet motorstørrelsen og mer enn doblet motorkraften.
De kjørte omtrent på samme baner som før krigen.
Banene hadde ikke endret seg. Legetilsynet var det samme.
Brannberedskapen var den samme.
Og plutselig kjørte bilene nesten dobbelt så fort.
Det året overbeviste Colin Chapman Ford om å investere -
- i en enormt kraftig motor til hans nye, enda lettere biltype.
Han engasjerte Graham Hill til å kjøre for Lotus -
- sammen med hans gamle rival Jim Clark.
Motorsportens nummer en begynte å selge reklameplass på bilene.
Sponsorer betød penger, og det betød bedre biler.
Han malte bilen i fargen de ville ha -
- Bare han fikk mer midler til å sette ideene sine ut i livet.
For de 23 sjåførene betød sponsing mer medieoppmerksomhet.
Snart var sjåførene heltene til alle gutter.
Mitt første ordentlige idol var Jim Clark. Jeg ville bli som ham.
Et av Clarks første løp i Gold Leaf Tobaccos røde og gyldne farger -
- fant sted i Tyskland.
Det var et Formel 2-løp i 1968 på Hockenheim i april.
Jeg deltok.
HOCKENHEIM FORMEL 2 7. APRIL 1968
Jeg må dessverre meddele at sjåføren Jim Clark -
- har vært innblandet i en dødsulykke på langsiden.
Hele verden sto stille da det skjedde.
Når du er barn forstår du ikke hva som foregår.
Men jeg så på tv da Jim Clark døde.
Som dere sikkert har hørt, ble racerføreren Jim Clark drept i går.
- Var han en venn av deg? - Ja, det var han, Peter.
Jeg syns det er veldig trist, og det gjør alle i motorsporten.
- Han var en god sjåfør, hva? - Ja, en av de beste.
Kanskje tidenes beste.
Colin mente det skyldtes en punktering.
Han var helt knust, og ble aldri seg selv igjen.
Det er det tragiske med bilsport. Når du står en sjåfør nær, -
- og det skjer en ulykke, så gjør det så mye mer vondt.
Han var min beste venn. Den beste jeg noen gang har hatt.
Det var ikke noe autovern, og han kjørte inn i noen trær.
Jeg hadde alltid sagt til min kone at bare du passet på -
- så var det fullstendig trygt.
Vi innså at hvis Jimmy døde, så kunne jo alle bli drept.
I 1968 døde det en sjåfør hver måned den samme helgen -
- fire måneder på rad.
Og den femte helgen kjørte vi under forhold -
- vi aldri burde ha kjørt under.
Du kunne ikke se 60 meter frem på grunn av tåke og regn.
Det første jeg sa da jeg kom ut av bilen var:
"Er alle okay?"
Hvis du sa til FIA at det var veldig farlig -
- så sa de: "Brems ned litt, da. Det er helt opp til deg."
De klarte ikke å se virkeligheten.
De kjente ikke sjåførene eller konene eller foreldrene.
Da tenkte jeg at hvis jeg fikk litt makt i denne verden, -
- så ville jeg gjøre noe med det.
En måned etter Clarks begravelse satte Graham Hill seg i sin Lotus -
- og vant Grand Prix Spania.
Min far ga Lotus-laget nytt mot -
- ved ikke å la tragedien ødelegge alt.
Graham Hill fortsatte i 68, og han vant et mesterskap til.
Du innså at det var en annen verden. Sjåførene kunne bare fortsette.
Noen bare blåser i faren.
GRAND PRIX ITALIA MONZA 1969
... ned mot Vialone med 295 km/t. Fire biler i samlet tropp.
Nå kjører de ned mot Parabolica-svingen.
Kan Stewart holde ideallinjen på denne siste runden?
Jochen Rindt tar ledelsen i siste sving i siste runde.
Det blir utrolig tett! Det må det bli!
De kjører over mållinjen sammen! Det er nesten dødt løp!
Det er Jackie Stewart, Rindt, Beltoise og McLaren!
Aldri har man sett et billøp ende sånn!
Jeg vant løpet med omtrent så mye, foran Jochen Rindt.
Publikum gikk helt amok.
Plutselig var de på oss, og politiet prøvde å holde dem tilbake.
Vi endte med å låse oss inne på et toalett, -
- og de prøvde fortsatt å komme seg inn til oss.
Ikke noe publikum er mer entusiastisk enn det italienske.
De er virkelig lidenskapelige.
De er så engasjerte og entusiastiske.
Sett fra Monza er det verdens hovedstad.
GRAND PRIX ITALIA MONZA
En av de elskede Ferrarier leder, og en til er nummer to.
Tifosi jubler vilt overalt rundt meg.
Ferrari-flaggene vaier! De steilende heste steiler!
Michael Schumacher vinner i Italia!
Siden 1929 har Ferrari-fans flokket til Monza-banen.
De kalles tifosi. Titusener av dem.
De jubler, ber, -
- gråter for en tysker.
Eller en sørafrikaner. Eller en engelskmann.
Italienske fans løftet meg opp og bar meg bort til podiet.
Det var utrolig.
Tidlig i karrieren forsto jeg ikke hva det betød.
Ferrari? Javel, fint, det er en racerbil.
Jeg forsto ikke historien bak.
Enzo Ferrari, Il Commendatore, skapte et dynasti.
I Formel 1-sportens første 20 år hadde motorene hans -
- sikret ham seks mesterskaper.
Ferrari hadde også mistet seks sjåfører.
For meg er den viktigste seieren den som ennå ikke er vunnet.
I 1969 jaktet Ferrari og alle andre Chapman og Lotus, -
- på vei inn i en vidunderlig ny verden.
Plutselig kjørte vi med vinger.
Da vingene kom, endret alt seg.
Aerodynamikken gir bedre veigrep, så bilen kan ta svingene fortere.
Vingene bremser deg på langsiden, -
- men hastigheten i svingene økte.
Når hastigheten øker i svingene, blir det farligere.
Sånn utviklet sportsgrenen seg. Du kan ikke stanse utviklingen.
Det første laget som utnyttet aerodynamikken, var Lotus.
Colin Chapman ankom klokken fire om morgenen.
Han hadde drømt om en enorm vinge.
I Spania, til det andre Grand Prix i 69-sesongen, -
- ba Chapman før løpet mekanikerne forlenge vingen -
- på bilene til forsvarende mester Hills og den nye sjåføren, -
- den tyskfødte Formel 2-stjernen Jochen Rindt.
GRAND PRIX SPANIA 1969
Fra pitten kunne vi se vingene begynne å gi etter.
Graham sin røk først.
En av guttene prøvde å signalere til Jochen.
Rindts vinge ga etter i samme sving.
Hill slapp uskadd og kjempet for å dra ut lagkamerat sin.
Rindt brakk nesen og kjeven, -
- og tilliten til den som bygde bilen hans fikk en knekk.
Hvis Jim Clark hadde vært som en bror for Colin Chapman, -
- så var Jochen Rindt som en trassig sønn.
Jochen hadde et par sammenstøt med den gamle.
"Vinger har ikke noe å gjøre på en bil.
F1 bør være seriøst, ikke et hotrod-stevne." Jochen Rindt, 1969.
Foreldreløse Rindt overtok familieformuen som 18-åring.
Så begynte han å kjøpe racerbiler.
Som 25-åring giftet han seg med modellen Nina Lincoln, -
- datteren til en annen sjåfør.
Jochen var krass. Han reagerte alltid veldig sterkt.
Det er alltid et sjansespill om bilen holder hele veien.
Et par ganger nektet Rindt å kjøre en bil -
- fordi han mente at den ikke var trygg.
Unge sjåfører kjører det de får.
Jochen Rindt var helt annerledes.
En gang satte han et dollartegn på hjelmen sin.
Han ville bli kjøpt ut av kontrakten sin.
Jochen hadde en mystisk manager som het Ecclestone.
Rindt og Bernie spilte alltid kort.
Han var alltid på, litt som en forretningsmann.
Bernie kunne håndtere Chapman.
Folk flest kom krypende på kne når de skulle snakke med ham.
Han ville ha Jochen til å kjøre en bil, men Jochen sa nei.
De kranglet en del om det.
Bilene var veldig lette og ikke så sikre. Men helt sikkert raskere.
I 70 avduket Chapman en ny Lotus for sin steile, unge sjåfør.
En bil som skulle modernisere Formel 1-sporten.
Kileform, luftinntak på siden.
Den var utrolig avansert og fantastisk ...
... skrøpelig.
Bilen ble utviklet på løpsmøter bak i lastebiler.
Mange ting falt av eller gikk i stykker.
Sikkerhet sto aldri på dagsorden.
La oss si det som det er.
Em bildesigner vil primært gjøre bilen rask.
Farten kommer først.
ZANDVOORT GRAND PRIX NEDERLAND
En måned inn i sesongen i 70 ga Rindt opp forbeholdene -
- og sendte Chapmans nye Lotus over i historiebøkene med et drønn.
CHAPMANS NYE LOTUS GJØR DET IGJEN
RINDT OG LOTUS VINNER I FRANKRIKE
Jochen Rindt og jeg var de to raskeste sjåførene.
Jeg så mye til hekken på bilen hans i 1970.
RINDT FARER OPP PÅ FØRSTEPLASS
FIRE PÅ RAD TIL RINDTS LOTUS
De kom til Monza med nesten dobbelt så mange poeng som nummer to, -
- lageier og sjåfør Jack Brabham.
På treningen vedtok vi å fjerne vingene.
Det handlet om fart på langsiden. Monza hadde flere rette strekninger.
75 % av sjåførene tok av vingen.
Vingen ble tatt av, og bilen var helt umulig å kjøre.
Det var første gang jeg ble redd i en racerbil.
Jochen mente han bare fikk fart nok uten vingen.
Men den bilen hadde aldri blitt kjørt uten vinge.
Jeg løp tilbake til hans kone Nina for å fortelle hva som skjedde.
Jeg visste ikke hvordan Jochen hadde det, -
- men jeg ville ikke gjøre henne bekymret.
Bernie og jeg løp ned til Parabolica for å se hvordan det så ut.
Da var det ute med Jochen alt.
Så går det opp for deg at du er den siste han snakket med.
Du grubler på om du har begått en feil.
Men det var Jochen som ville ha av vingen.
Hvis du kunne ønsket deg noe, hva ville du ønsket da, Nina?
At du ville slutte med billøp.
En av de første som stilte spørsmål ved sikkerheten i Formel 1 -
- forstummet i en alder av 28 år.
To måneder senere ble hans enke tildelt VM-trofeet.
Det eneste mesterskapet som ble vunnet posthumt.
Hvis Jochen Rindt hadde fått bare elementær legehjelp, -
- så hadde han overlevd.
Sjåførforeningen hadde et velutstyrt kjøretøy.
Det hadde alt som trengtes. Men det var ikke der de la ham.
De kjørte ham på feil sykehus.
Og han var død da de nådde frem til det rette.
Rindt var den tredje Formel 1-stjernen som døde det året.
BRUCE MCLAREN OMKOMMET
Bruce McLaren døde på Goodwood. 19 dager senere døde Piers Courage.
Det var en tung tid, for vi mistet mange ledestjerner.
Det var en ulykke. Det var alt verden fikk vite.
Det var en ulykke, og han ble drept.
Ingen spurte hvorfor ulykken skjedde, og om den kunne være unngått.
Det måtte alltid skje en tragedie før vi sa: "Dette holder ikke mål."
"Bilene blir bedre og bedre. Raskere og raskere."
"Hvorfor ikke bruke kunnskapen til å gjøre dem sikrere?"
Formel 1 og romferd har mange likhetstrekk.
Som barn fulgte jeg alle måneferdene.
5, 4, 3, 2, 1.
Tenning.
Liftoff!
Det var på den tiden de sendte folk opp på månen.
Disse maskinene bærer flammene i seg.
De kjører ut over grensen.
Inn i nye verdener. De bryter barrierer.
Og det er et spørsmål om liv og død.
Sånn er Formel 1 også.
I starten av sesongen visste du at en eller to av dine helter ville dø.
Koen Vergeer var en av mange gutter som var besatt av Formel 1 -
- i sportens voldsomste tiår.
Han var bare 11 år gammel da han så sitt første løp, -
- Grand Prix Nederland.
Vi tok toget dit, og du går ut i sanddynene.
Det er ingen skilt.
Du kan gå deg vill i sanddynene, hvis du vil.
Etter en halv times tid finner du banen.
I de tidlige 70-åra var Formel 1 litt av et sirkus.
Før bilene kom ut og kjørte treningsrunder, -
- visste du ikke hvem som stilte opp.
Hvert lag forhandlet med promoterne på de ulike banene.
Arrangørene betalte faktisk tv-kanalene for å vise Grand Prix.
Alt var veldig uformelt da.
Som fan kunne du rusle rett inn i paddocken der idolene dine var.
Jacky Ickx var mitt idol. Han hadde et mystisk navn.
Jacky Ickx, den belgiske smågutten, kjørte for Ferrari i 1970.
Han var den eneste sjåføren som kunne ha slått Jochen Rindt.
Ickx kom farlig nær å bli sesongens fjerde dødsoffer.
Å bli brent er noe av det mest smertefulle du kan oppleve.
Du kan brekke armer og bein og alt mulig, -
- men det er fryktelig å bli forbrent.
Jeg trodde aldri det ville skje med meg.
Det skjer ikke med meg.
Du tror alltid det vil skje med en annen.
Det skjer ikke med meg.
Mange sjåfører er sikre på at det aldri vil skje dem noe.
Men du balanserer på en knivsegg mellom å overleve og katastrofen -
- og den visse død.
Jackie Stewart kom ut for en fryktelig ulykke i Spa.
Han satt fast i bilen, som lå på taket, gjennomvåt av bensin.
ÅTTE STJERNEKJØRERE FORULYKKER I REGNSKUR
Det du var mest redd for da, var brann.
Bilene var rullende bomber, for skjedde det en ulykke -
- var det bensin overalt, og den tok fyr.
Da Jacky forulykket, brukte ingen bilbelte.
De foretrakk å bli kastet ut av bilen.
Det viser hvor amatøraktige vi var. Arrangørene, lagene og sjåførene.
Jacky og Jackie kom fra det med livet i behold, -
- og så ble de rivaler i revolusjonen.
Ickx vant i Zandvoort i 71.
Og den andre Jackie vant sitt andre verdensmesterskap.
Vi var motstandere. Det var ren konkurranse.
Den flyvende skotte ble formann for sjåførforeningen.
Og som verdensmester ledet han opprøret.
Dere må bruke bilbelte. Å kjøre uten holder ikke.
Men unggutten ville ikke være med i fagforeningen.
Jacky trodde ikke på sikkerhetsbevegelsen.
Jacky ville ikke være med i sjåførforeningen, -
- for det passet ikke til imaget hans.
Jeg håper ikke løpet kommer i gang.
Hvorfor ikke?
- Da kunne vi gjort noe annet. - Okay.
Jeg var ikke med der, for sånn er jeg bare.
Han likte ikke trusler.
"Vi kjører ikke i morgen, hvis ikke dere gjør sånn og sånn."
Fagforeningstaktikk.
FIA var svak da, og besto bare av arrangørene, -
- så sporten var ikke ordentlig organisert.
For meg var det veldig enkelt.
Vi måtte få bane-eierne til å innse at de måtte gjøre mer.
De skulle sette opp flere gjerder og autovern, og det kostet penger, -
- og før behøvde de ikke bruke penger på banene.
Stewart ble stjernen i Formel 1, mens det ble satt opp autovern -
- på baner som Zandvoort og Silverstone.
Max Mosley ble bilbygger og eier av laget March Engineering.
Bernie Ecclestone ble med ham i paddocken som eier, -
- etter at han kjøpte laget til Jack Brabham.
Og på aerodynamiske vinger ankom et nytt kull unge fartsdemoner, -
- som skulle fylle de tomme førersetene.
Vi var oss bevisst at sjåførene respekterte hverandre, -
- fordi de, litt som jagerflyvere i andre verdenskrig, visste -
- at de kanskje ikke ville overleve.
Du hadde Jody Scheckter fra Sør-Afrika.
Den stille østerrikeren Niki Lauda.
John Watson fra Nord-Irland.
Andre briter: James Hunt.
David Purley.
Og Roger Williamson.
Supersvensken Ronnie Peterson.
Playboyen Peter Revson, fra familien som grunnla Revlon.
Og den franske renessansemannen Francois Cevert.
Han ble håndplukket av Stewart for lageier Ken Tyrrell.
Jeg heter Francois Cevert. Jeg er ikke millionær.
Jeg er racerkjører, og jeg elsker motorsport.
Han var som en ung kamphane. Han var enormt kjekk.
Fabelaktige øyne. Han knuste mange damehjerter.
Francois forgudet Jackie.
Han var nesten like god som Jackie.
Vi hadde nok et av bilsportens sterkeste lag.
Alt jeg visste om sporten lærte jeg ham.
- Hva syns du om Emerson som sjåfør? - Hvem?
- Han som vant verdensmesterskapet. - Å, han.
Colin Chapman fikk sin fjerde verdensmester på åtte år.
En genial ung brasilianer ved navn Emerson Fittipaldi.
Vi var 21 sjåfører i Grand prix-løp. Oddsene for å overleve var 7 til 1.
Colin sa: "Emerson jeg vil ikke for nær deg, -
- du vet hvor farlig dette er. Jeg kan miste deg når som helst.
Cevert er din største trussel, men jeg tror du vinner.
Sånn var Chapman.
Mitt første Grand Prix var på Silverstone.
Graham Hill kom gående inn. Det var som om Gud hadde kommet.
Men hvis man ikke kan konkurrere med dem og sette seg i bilen, -
- og bokstavelig talt legge hodet på blokken, -
- bør man ikke være med.
Bilene kjører til startoppstillingen.
Der står de bare i få sekunder før løpet blir startet.
I begynnelsen ville du bare bevise at du var rask nok.
Så heises flagget.
Jackie Stewart kjører innerst bak Ronnie Peterson.
Jackie Stewart fikk en ypperlig start.
Peterson holder fortsatt Stewart bak seg, -
- idet de kjører inn i Copse-svingen første gang.
En sjåfør skal presse seg helt ut til grensen i hver eneste sving.
Du må helt ut til grensen.
Så er det Francois Cevert, Jody Scheckter mister kontrollen.
Jody Scheckter er blitt påkjørt i slutten av første runde.
Jody Scheckter i McLaren-bilen.
Stopper de løpet? Her kommer Jackie Stewart i høy fart.
Og Ronnie Peterson!
Du er full av adrenalin, og du nesten ler på vei til pitten, -
- til du forteller karene hva som har skjedd.
11 biler ble knust, men ingen døde.
Det var flaks.
Silverstone-ulykken var nok den største i sportens historie.
Du må holde hele veien hjem for å vinne.
Det neste løpet var Grand Prix Nederland på Zandvoort.
Vi var oppe på en haug, for der kunne far filme.
Og vi kunne gå ned til et gjerde like ved autovernet.
Som 11-åring ville jeg bare ned i malstrømmen av lyd og farger.
Lyden går gjennom marg og bein og ender et sted i magen.
Jeg husker første gang jeg så bilene komme.
Jeg visste at dette var min verden.
Åtte runder inn i løpet kjørte en bil inn i det nye autovernet.
Jeg så en bil fly gjennom luften. Jeg kunne se inn i cockpiten.
Men det var bare et glimt, og så knuste bilen mot asfalten.
I 1973, mens jeg hadde March, skjedde det med Roger Williamson.
I en av våre biler. Han var en nær venn.
David Purley bremset og steg ut. Han prøvde å løfte bilen rundt.
Og det var mange som bare så på. Det var ingen som hjalp ham.
Han var desperat.
Vi passerte ham på hver runde. Det ble viftet med gule flagg, -
- så farten ble satt ned, men løpet ble aldri stoppet.
Dengang stoppet de ikke bare løp.
Jackie var nok sportens største ambassadør, -
- og han gjorde mye for å øke sikkerheten, -
- men hvis han skulle kjøre, så kjørte han.
Når visiret blir slått ned, er det ingen sorg, drama, problemer.
Smerte og lidelse. Det var først når visiret ble slått opp igjen, -
- at virkeligheten rammet deg igjen.
Williamson er død. Det blir ingen æresrunde.
I billøp er vi alle like.
Som i resten av livet trenger du flaks.
Det var et skremmende syn for en 11-åring.
Men fascinerende også. Hva skjedde?
Jeg tror de trodde vi var gladiatorer.
Og hvis man gikk inn på Colosseum, visste man at det var løver.
Det var fare for at man ikke kom ut igjen.
Jeg begynte å gråte, men tenkte også:
"Hvordan kan man gråte over en man ikke visste noe om?"
Han var en alminnelig arbeiderklassegutt, -
- som hadde jobbet seg opp. Sånt påvirker deg voldsomt.
Det året Roger Williamson døde gjorde FIA det obligatorisk -
- å ha rednings- og brannutstyr til stede.
Doghouse Club samlet inn penger til drepte sjåførers familier.
Fordi det var mer man kunne ha gjort -
- var det kanskje umoralsk. Men det kan man kanskje ikke si.
Folk ville jo delta.
Det eneste du trengte for å overta plassen etter en død -
- var mot og penger.
Lord Alexander Fermor-Hesketh, baron av Hesketh.
Lord Hesketh var 22 år gammel da han startet Hesketh Racing.
Det var tilfeldig at jeg begynte med motorsport.
Jeg hadde akkurat møtt verdens vakreste hore, -
- og så så jeg et postkort med en sjarmerende bamse på.
Så tegnet jeg en hjelm på bamsen. Og Union Jack.
Det føles som et av de gode, gamle lagene, -
- og alt som er ekte britisk, bør vel støttes.
Vi ville egentlig bare ha det gøy.
De var fra overklassen, hva? Lord Hesketh og de andre.
Seriøse journalister mente at man ikke kunne klovne sånn i Formel 1.
Champagne og moro? Nei takk.
Ingen bilder, takk.
Vi har en sjåfør i Formel 2 som ikke har det beste ryet, -
- men han kjører veldig fort.
Han ble kalt Skrot-Hunt, fordi han ofte knuste biler.
Det var ikke så annerledes enn å eie en veldig dyr løpshest.
Og jockeyen var altså James Hunt.
Er det bare en lydprøve? Og hvis jeg sier pikk og pupper?
Kan vi fjerne det igjen?
Han drakk en del og røkte mye moro.
Han hadde det gøy. Han hadde damer i fleng.
Det var sånt du leste om i tegneseriene som barn.
James var det enhver gutt drømte om å være.
James var tiltrekkende som person. Han tiltrakk ikke bare damer, -
- han tiltrakk mange menn også.
Altså ikke på den måten.
Han var bare så sjarmerende og fri. Det skremte noen mennesker.
Når du drar rundt til løpene, blir du kjent med alle her.
Det er som en stor familie.
Det er stor interesse for det.
Det var artig. Det var en verden full av unge mennesker.
Kinnskjegg, slengbukser. Hippietiden.
Fire timer vest for Woodstock ble det hold en Formel 1-fest -
- hvert år i tyve år.
Alle bodde i Seneca Lodge.
Alle amerikanerne ropte og skrek. Det var helt fantastisk.
Watkins Glen var et sted som skapte mestere.
Jochen Rindt vant sitt første Grand Prix der.
Det gjorde Emerson Fittipaldi også.
Francois Cevert vant i 71 og ble nummer to etter sin mentor i 72.
I 1973 kom Tyrrell-teamet til Watkins Glen med Jackie Stewart, -
- som alt hadde sikret sitt tredje verdensmesterskap.
I 1973 bestemte jeg meg for å slutte etter Watkins Glen.
Mitt Grand Prix nummer 100.
Det var fortsatt hemmelig at Jackie ville trekke seg.
Bare tre mennesker visste det. Francois visste det ikke.
Jeg ville ikke si det til min kone, for hun skulle ikke si:
"Hvis det er så farlig, hvorfor ikke stoppe med en gang?"
Det var en fantastisk følelse.
Den vingen jeg har gir sånn flyt -
- at det faktisk er fint for sjåføren.
Det er ...
Cevert tenkte at han var klar til å bli toppsjåfør nå.
Det ville han bevise i kvalifiseringen det året.
KVALIFISERING
- Hvem er det? - Cevert.
- Hvor ille er det? - Veldig ille.
Cevert! Fy faen ...
Jeg kom først, og jeg hoppet ut av bilen for å hjelpe ham.
Jeg ville løsne bilbeltet hans, snudde ham, -
- og da visste jeg det var slutt.
Det er ille. Jeg har aldri sett maken.
Det var et fryktelig syn. Ingen bør se sånt.
Det var ikke noe i veien med bilen. Det ble bare kjørt for fort.
Han traff et autovern, føyk bortover banen og traff et annet autovern.
Så havnet bilen på taket. Hadde autovernet vært høyere, -
- ville han kanskje klart seg, men det får vi aldri vite.
På grunn av ulykken avslutter vi all treningskjøring.
Jeg gikk tilbake til pitten. Jeg sa ikke noe til Colin eller min kone.
Jeg gikk ut på parkeringsplassen, der det ikke var noen.
Jeg ville be til Gud og spørre hva jeg gjorde der.
"Hjelp meg."
Vennligst bli stående under Frankrikes nasjonalsang, -
- som spilles til minne om Francois Cevert.
Jeg deltok ikke i løpet dagen etter av respekt for Francois.
Det var ikke av hensyn til min egen sikkerhet.
Det var en trist måte å avslutte karrieren på, -
- men det ble jo en grunn til at jeg ikke ville mer.
Det var riktig å ikke kjøre. Det var veldig trist.
Jeg var bare så sint for at sporten kunne drive på på den måten.
At den ikke ville endre seg. Få orden i sakene.
Det var et kvarter før løpet, og jeg var i pitten.
Bernie spurte hva jeg gjorde.
Jeg sa: "Francois er død." Han sa: "Og så?"
"Han døde mens han gjorde noe som til siste sekund -
- ga ham så stor glede og tilfredsstillelse.
Du er racerkjører. Gjør jobben din."
Alle vil vel gjerne leve av lidenskapen sin.
Det er det jeg har gjort.
Jeg liker alle aspekter av motorsporten.
Det er min lidenskap.
Når de som fløy jagere over Tyskland kom tilbake, -
- og de vel hadde mistet 15 % av sveiten sin, -
- da gikk de på bar. Og det med god grunn.
Noen ganger må man spørre seg selv om man vil ta den risikoen.
Om man er villig til å miste livet. Ellers har man ikke noe der å gjøre.
Jeg sa til meg selv at jeg måtte glemme alt som hadde skjedd.
For jeg elsker Formel 1.
Det er som dop. Du blir avhengig av det.
I 1974 begynte Emerson Fittipaldi å fylle tomrommet etter Stewart.
Både som den raskeste sjåføren og som fornuftens røst.
Nå var det autovern langs de fleste banene, -
- og to sjåfører til var blitt drept i sammenstøt med dem.
Amerikanske Peter Revson -
- og en ung, østerriksk sjåfør i sitt bare andre løp.
Helmut Koinigg.
Brannmannen kom ut med hjelmen hans. Hodet satt i ennå.
Han hadde kjørt under autovernet. Det kappet hodet av ham.
Det var et mareritt.
Jeg husker Barcelona. Fredag morgen etter treningen -
- så jeg at autovernene manglet muttere.
Jeg sparket til et av dem, og det falt ned.
Fittipaldi, som nå kjørte for McLaren, nektet til og med å trene.
Arrangørene truet med å beslaglegge alle biler -
- hvis den forsvarende mesteren ikke kjørte.
Jeg tenkte: "Det er ufattelig at en global sportsgren drives sånn."
Sjåførene holdt møte i Texacos bobil.
Vi måtte virkelig kjempe mot arrangørene.
Banen lå i åsene utenfor Barcelona.
Og den fredag ettermiddagen var det helt stille der.
Så kom lyden av bare en bil.
"Det må være Ickx."
Jackie Stewart hadde lagt opp, -
- men den andre Jacky jaktet fortsatt på mesterskapet.
Den unge Ickx hadde overtatt Fittipaldis plass hos Lotus.
Som racerkjører må man være individualist. Og egoist.
Alle reagerte på lyden, og så kjørte de alle ut.
Stemningen var veldig spent.
Lagmekanikerne selv boltet fast autovernene.
På løpsdagen holdt Fittipaldi ord.
GRAND PRIX SPANIA MONTJUÏC 1975
Jeg kjørte en runde som forsvarende verdensmester.
Så dro jeg tilbake til Geneve, og da jeg landet, -
- ventet sveitsisk tv på meg.
Jeg visste ikke hva som hadde skjedd i løpet.
Bakvingen på Rolf Stommelens Embassy-Hill-Lola falt av, -
- så bilen braste inn i autovernet.
Vi var omkring 25 runder inn i løpet, og jeg sa:
"Å gud, det er Rolf. Han kjørte ut i publikum."
Stommelen overlevde, men fire andre ble drept.
Jeg mener at vi alle kan lære noe av dette, -
- for det viste at det som er viktigere enn penger -
- er menneskeliv.
Ikke bare sjåførenes liv, men også publikums.
Når sjåførene er bekymret for sikkerheten, -
- kjører de ikke fort lenger.
Hvis du tok alle Formel 1-førere, selv de nåværende, -
- og sa: "Her er to biler. Den der er veldig sikker.
Den andre er ekstremt farlig. Krasjer du i den blir du nok drept, -
- men den er to sekunder raskere per runde", -
- så ville valget overhode ikke krevd noen diskusjon.
De ville alle valgt den farlige bilen.
Det er derfor det er de som arrangerer løpene -
- som må ta ansvar.
Få uker etter den feilslåtte streiken i Spania -
- oppsto det en utenkelig rivalisering i Zandvoort.
En kamp mellom to sjåfører ble avgjørende for revolusjonen.
Det var trening på fredag, og det var fantastisk.
Lørdag var det blå himmel.
Og plutselig søndag morgen høljer det ned.
Et skybrudd. Det bøtter ned.
Alle hentet skiftenøkkelen og satte på vinger.
Jeg sa: "Vi aner ikke en dritt om hvordan man justerer en bil."
"Best vi lar den være som den er."
James kjører fire runder, og han er foran begge Ferrarier.
Når James Hunt nærmet seg, strømmet folk til gjerdet.
Plutselig så man en hvit bil, en rød bil.
Niki Lauda i Ferrarien, som tok mer og mer innpå.
"Hold ham bak deg, hold ham bak deg."
Og så vant vi.
James Hunt holdt Niki Lauda i sin kraftfulle Ferrari bak seg.
Team Hesketh fikk sin første seier etter tre års strev.
Det er fantastisk. David og Goliat.
Playboy-garagistene hadde seiret -
- over det mest sagnomsuste laget i Formel 1.
Vi festet bak i en lastebil. Og til slutt svartnet det for meg.
Det var spesielt, for den eneste som tok meg alvorlig, -
- var Il Commendatore,men han var også den eneste som betød noe.
Mr. Ferrari var motorsportens mest feirede mann.
Han sa engang at aerodynamikk var for folk -
- som ikke kunne bygge motorer.
Men han hadde heller ikke vunnet noe mesterskap siden 1964.
Til Lauda.
NIKI LAUDA VERDENSMESTER 1975 FERRARI
I Italia er det mange sterke følelser for et lag.
Vinner du, er det lett. Taper du, blir det veldig vrient.
Niki var smart. Teknisk dyktig. Den ideelle Ferrari-føreren.
Niki er veldig teknisk. Kjølig.
James var veldig emosjonell til engelsk å være.
Han kom til bobilen min før hvert løp. "Får jeg låne ditt toalett?"
Med en briljant seier i sekken forlot Hunt bamsen -
- for å få en sjanse til å vinne mesterskapet.
Han fikk kontrakt hos lagmesteren fra 75, McLaren.
Den tiden der, de fem årene. Han fikk en ny fremtid.
McLaren-laget var veldig organisert. Alle gikk i uniform.
Men James kledde seg som han ville.
Mens Lauda påtok seg lederrollen i kampen for en tryggere sport, -
- ble Hunt sportens nye stjerne.
Jeg vet ikke om sjåførene i dag fester til klokken tre om natten, -
- og så setter seg i bilen. Hvem andre klarte det?
Du når ikke det nivået bare ved å være deg selv.
Til en viss grad må du være sånn som en racerkjører bør være.
Rask.
Hunt gikk først over startstreken i de to første løpene i 1976.
Lauda kom først i mål.
De respekterte hverandre, men det var en trang der ...
Niki ville så gjerne være kul, og det var han ikke helt.
Han ertet ofte James.
Hva med denne James Hunt i helgen som var?
Han vant i Nederland, så han er en sterk konkurrent nå.
Niki rystet motstandere bare ved å snakke med dem.
Hunt tok sin første seier i Spania, men han ble diskvalifisert, -
- for de avgjorde at vingen hans var for bred.
Jeg vet ikke hvor bred den er. Jeg kjente ikke til regelen.
Jeg kjører jo bare.
I Monaco tok Lauda ledelsen i første sving -
- og han så seg aldri tilbake.
Det var hans fjerde seier på seks løp.
Han virket ikke så rask, men han vant løp.
Og man visste at han ikke ville gjøre noe dumt.
Hunt kom tilbake i Frankrike. Og etter en omstridt start -
- vant han på hjemmebane i England.
Der har vi flagget, og James Hunt har vunnet det britiske Grand Prix.
De har endret reglene for vinger, men du er fortsatt rask.
- Hvordan gjør du det? - Store baller.
- Glem det. - Får de ikke trykke det?
Men det er sant.
Forskjellen på to sjåfører er kanskje hvor mye de brenner for å vinne.
Talentet er kanskje like stort. Og det uansett hvordan været er -
- når man er på banen.
Monza, Spa, Monaco. Det var ganske berømte baner.
Men det var en bane man anså som et symbol på ren kjøring.
Den størst utfordringen som finnes.
NÜRBURGRING GRAND PRIX TYSKLAND
Under de tyske Eifel-fjellene ligger et udyr av en bane.
En runde er 22 kilometer lang.
168 svinger. Da var det 17 bakker, -
- så du fløy 17 ganger på Nürburgring.
Hvis en bil kjørte av banen, så du den aldri. Den forsvant i skogen.
Eller ned i et juv.
Hitler bygde den under verdenskrisen.
Det er den mest utfordrende og givende banen, -
- den farligste og største racerbanen i verden.
Å vinne på Nürburgring betyr at du har kjørt ditt livs løp.
GRAND PRIX TYSKLAND 1976 NÜRBURGRING
I 1976 ba den forsvarende mester og ledende sjåføren Niki Lauda -
- sjåførforeningen om å boikotte Nürburgring -
- fordi den ikke var sikker nok.
Brannsikkerheten var ikke ordnet. Det ville krevd en hær av brannmenn.
Det er opp til dere om løpet skal fortsette.
Hunt stemte for å kjøre. Lauda tapte avstemningen -
- med bare en stemme.
Jeg kom rundt svingen. Han sto på tvers, og bilen sto i brann.
Brett Lunger stiger ut av sin Surtees og går inn i flammehavet.
Ferrarien var bygd opp annerledes. Art Merzario hadde kjørt Ferrari.
Han kunne komme inn under beltene. Jeg lå oppå bilen.
Jeg tok tak i skuldrene til Niki og dro ham ut av bilen.
Endelig blir Lauda trukket ut av det brennende infernoet.
Jeg husker han spurte: "Hva med ansiktet mitt?"
Han visste ikke at han hadde pustet inn masse giftig avgass -
- fra brennende kunstharpiks og fiberglass i bilen.
Folk begynte å snakke om ham i fortid alt.
Vi var sikre på at vi ville høre på radioen at han var død.
Jeg kunne ikke se noe. Jeg bare lyttet.
Det må ha vært på sykehuset. Min kone kom inn på rommet, -
- og hun begynte å gråte. Det hjalp i hvert fall ikke.
Det sa jeg senere: "Hvorfor gråt du da du kom inn?"
"Det var så fælt. Jeg kjente deg bare igjen på føttene."
For jeg var så ille forbrent. Hun fikk sjokk.
Det var det det gjaldt. Jeg måtte kjempe for livet.
Fem uker senere satt jeg i bilen igjen på Monza.
MONZA GRAND PRIX ITALIA 1976
Niki kom ned i pitten til laget mitt og sa: "Takk, Brett."
Og så gikk han igjen.
Jeg visste hvor farlig det var.
Den lette måten å komme tilbake på er å kjøre så tidlig som mulig.
Jo lenger du venter, jo mer bekymret blir du.
Han ble nummer fire og holdt liv i mesterskapsdrømmene sine.
Det er det modigste jeg noen gang har sett.
Etter alt det han har vært igjennom vil jeg gjerne se ham i front.
Hunt hadde ryggen mot veggen og vant to løp på ren vilje.
Men det var noe magisk over det Lauda gjorde.
Han var en hard konkurrent, -
- men de fleste lurte på om han var gal.
Ulykken ga ham karisma.
HUNT VINNER IGJEN
LAUDA NUMMER TRE
Jeg liker ikke å tenke på hva slags venner de ble.
To playboys sammen. Forstår du hva jeg mener?
Velkommen til Grand Prix Japan.
Det er den mest spennende sesongavslutningen på over ti år.
Hunt og Lauda kjemper om mesterskapet.
Lauda leder med bare tre poeng. For en sesongavslutning.
De kjørte i Grand Prix Japan, og alle ville vise det.
Alle tv-stasjonene sa: "La oss ..."
"Au da, vi har ikke rettighetene."
"Hvordan fikser vi det?"
I 1976 var Bernie Ecclestone og Max Mosley blitt venner og partnere -
- i Formula One Constructors' Association, -
- en løs sammenslutning av garagistes, uavhengige bilbyggere.
Bernie var ikke tapt bak en vogn. En glimrende taktiker.
Det tok ikke Bernie lang tid å se at arrangørene tjente grovt, -
- og at lagene ble snytt.
Bernie sa:
"Jeg har kjøpt tv-rettighetene globalt for en million dollar."
Det var ti lag. "Dere kan få 10 % av dem for 100 000."
Der satt så de ni idiotene. "Jeg kan teste mange biler for de pengene."
Jeg sa nei takk, og det gjorde alle andre også.
Sånn overtok Bernie rettighetene. Temmelig ynkelig, egentlig, -
- men det er sånn man skaper seg en formue.
Brabham-eieren endte med å selge laget sitt, -
- men han har eid de kommersielle rettighetene til Formel 1 -
- siden 1976 og oppgjøret i Japan.
Bernie sa til tv-stasjonene at de kunne få rettighetene, -
- men da måtte de vise alle Grand prix-løp.
Og resten er jo historie.
FUJI-BANEN GRAND PRIX JAPAN 1976
Det regnet hele dagen i Fuji, og vi kunne ikke kjøre.
Klokken fire om ettermiddagen kom løpslederen og sa:
Vi må sette i gang løpet nå på grunn av tv.
"Men det regner jo ennå," sa jeg.
Da var det mer et diktatur enn et demokrati.
Jeg sa at løpet skulle starte uansett.
Grand Prix Japan er i gang. James Hunt fikk en sublim start.
Det er akkurat det han vil! Å ligge foran alle de andre.
I teten blir man ikke sprutet full av vann.
Når du er nummer to, tre, fire, osv. , -
- blir du sprutet full av vann og kan ikke se noe.
James Hunt leder i sin Marlboro McLaren.
Det er den starten han trenger.
Det var bare vel 20 % sikt, særlig i begynnelsen av løpet.
Se så tåkete det er. Hvordan kan de se noe som helst?
Du kjører 290 i timen, lytter, og ser på veiskulderen.
Hvis bilen foran stopper opp, har du problemer.
Jody Scheckter kjører innerst, kanskje for å få bedre veigrep.
Lauda er i pit alt. Han snakker med Forghieri, -
- som er lagleder for Ferrari.
Hva har skjedd med Lauda?
Niki valgte å bryte.
James Hunt leder. Lauda er tilsynelatende ute alt.
Det var det.
I mine 40 år i sporten kan jeg ikke huske andre sjåfører -
- som brøt fordi det var farlig å kjøre. Helt utrolig.
Han går i spinn! Ryker han nå helt ut av løpet og mesterskapet?
Det krever baller å ta en sånn beslutning.
Noen syns kanskje det er feigt.
Det er nok det stikk motsatte.
Han gikk imot alt en Ferrari-fører skal gjøre.
Du kjører for Ferrari, ikke for deg selv, og blir det din død -
- så er det bare sånn det er. Dø hvis du må, men dø i bilen.
Ferrari syntes det var pinlig. "Motoren er ødelagt ..."
Lauda ble sint da han hørte den unnskyldningen.
Han sa det rett ut.
Han satte seg opp mot Ferrari-myten. Han sa nei.
Hvem har sagt Enzo Ferrari imot før?
Jeg har aldri kunnet tilgi Niki Lauda.
Han syntes det var for farlig for ham, og han glemte -
- de 50-60 andre på laget som hjalp ham.
Og tusenvis av mennesker i Italia.
Han glemte dem alle sammen. Deres elskede Lauda -
- var egoistisk og sa at han ikke ville kjøre.
Jeg angrer ikke.
Jeg hadde jo allerede sett hva som kan skje.
Det er fire runder igjen, og James Hunt er nummer to.
Mesterskapet var ikke avgjort, -
- for James måtte minst bli nummer tre.
James Hunt er i pitten med et slitt dekk og en punktering.
Der har vi Mario Andretti i teten.
Hvor ender Hunt når han kommer ut av pitten?
Er han fortsatt i kamp om andreplassen?
James Hunt kjører for livet. Nå ligger han på fjerde.
Hunt kjører forbi Alan Jones. Nå er han nummer tre -
- og dermed kommende verdensmester.
Holder bilen hans hele veien?
Mario Andretti vinner løpet, og her kommer Hunt.
James Hunt har tatt mesterskapet!
Da han kom ut av bilen, visste ikke James at han var mester.
Han trodde han ble nummer fire.
Gi meg noe å drikke.
Vant vi virkelig?
Hunt ble verdensmester med ett poeng.
En dramatisk Formel 1-saga. Den vil man alltid huske.
Da jeg møtte Niki, var det første han sa: "Jeg elsket faren din."
Far ønsket at han kunne ha delt mesterskapet med Niki.
Begge levde og åndet for seieren, og han ville dele den med ham.
Men det kunne han selvfølgelig ikke.
Det kan bare være en vinner.
JAMES HUNT FORMEL 1-MESTER 76 MCLAREN-FORD
Det var hans stjernestund, tror jeg. Fra da av endret Formel 1 seg.
Hunt tok seieren, -
- men det var Laudas beslutning om å stoppe -
- som endret sporten for alltid.
Hvis de raskeste sjåførene nekter å kjøre av frykt for sitt liv, -
- mens hele verden ser på, kan ikke Formel 1 eksistere.
Det var ikke en god ting at sjåførene døde.
Publikum vil ikke se dem dø på tv, i sin egen stue.
Ukens store begivenhet er det britiske Grand Prix.
Sikkerheten kom med pengene.
Og det skyldtes tv. Det var gjennombruddet.
Det stemmer ikke helt. Pengene hjalp, -
- men sikkerheten avhenger av de som styrer sporten.
De nye som førte an i kampen var selv overlevende.
Det var klart at noe måtte gjøres.
Et tiår etter at Jim Clark døde, og sjokkerte verden, -
- hyret Bernie Ecclestone den ledende nevrokirurg i London -
- som offisiell løpslege for Formel 1.
Det var Bernies ide å hyre en lege, professor Sid Watkins, -
- en kjent hjernekirurg.
Det første året med Bernie var vanskelig, -
- for ingen ville ha Sid Watkins til stede.
De hadde sine egne leger, og de likte ikke en brite -
- som ville endre på ting.
Ved Grand Prix Tyskland i 78, Watkins' fjerde løp, -
- nektet løpsarrangørene legen å delta i styringen av løpet.
Bernie sa: "Pakk sammen bilene. Vi drar."
Løpslederen sa: "Hva skal jeg gjøre med de 80 000 i publikum?"
Bernie sa: "Be dem dra til helvete."
Så sa de: "Legen kan være med likevel."
Folk sa at Sid Watkins var den eneste Bernie alltid bøyde seg for.
Fire løp senere opplevde han på egen hånd -
- hvor galt det kan gå i Formel 1.
Vi så det på tv. James trakk Ronnie ut av bilen.
Politi hindret adkomsten i omtrent 20 minutter.
Det var det rene kaos.
Supersvensken Ronnie Peterson fikk knust begge bena i ulykken.
Til slutt fløy et helikopter Ronnie ut, og løpet ble fortsatt.
Colin Chapman vant sitt syvende og siste mesterskap med Andretti.
Og han mistet sin femte sjåfør.
Peterson døde av en blodpropp neste dag.
Det var som å få et sverd gjennom hjertet.
Han burde ikke ha dødd av det.
Hvis dr. Watkins hadde fått styre i Monza, -
- ville nok Ronnie Peterson ha sittet her ved siden av meg.
Peterson var med i mitt første løp.
Alle de andre fra den tiden hadde sluttet eller dødd.
Den dagen Peterson døde, sluttet min barndoms syn på Formel 1.
Og det var et vendepunkt for sporten også.
Fra da av kjørte dr. Watson med i en sikkerhetsbil -
- ved hver start, i den farligste runden i alle løp, -
- så han kom fort frem i tilfelle en ulykke.
Jeg skulle passe på sjåførene, og det gjorde jeg.
Han standardiserte legehjelpen i Formel 1 -
- og krevde at det skulle være akuttrom på alle baner -
- og helikoptre klar ved alle løp og treninger.
Sid Watkins var den beste.
Formel 1 mistet likevel fire mann på fire år.
En eksepsjonell sjåfør mistet livet i det som etter mitt syn -
- var en ren motorsportulykke.
Men bare to sjåfører mistet livet de neste 12 årene.
Hvert dødsfall ble gransket av ledelsen.
De var alvorlige vekkere for de som kjente ærens pris altfor godt.
Det er fryktelig trist, men det har alltid skjedd og vil alltid skje.
Det er et vilkår i Formel 1.
Til ett dødsfall.
AYRTON SENNA SAN MARINO MAI 94
Jeg var med i løpet, og det var en rar periode.
Vi hadde mistet Roland Ratzenberger dagen før.
Alle lurte på hva som kom til å skje nå.
SKREKKHELGEN
BARRICHELLO HARDT SKADET
RATZENBERGER DREPT UNDER KVALIFISERINGEN
Jeg husker vi snakket om Ratzenberger.
Jeg trodde ikke et sekund på at det ville skje med Senna.
Tredobbelt verdensmester. Han var Formel 1-sportens nye stjerne.
Den ene sjåføren som kunne bli like stor som legenden Fangio.
Ayrton Senna kunne bli en superstjerne.
Han ble forgudet. Han var nok den mest populære verdensmesteren, -
- for han hadde hele pakken, og han kjørte med stil.
Han var et av de snilleste menneskene man kunne tenke seg.
Han ble eldre og begynte å kjempe for mer sikkerhet i sporten.
- Har du sett Rubens? - Han er okay.
Han er selvfølgelig sjokkert, men okay.
Søndag morgen før løpet sa jeg til ham:
"Du er den raskeste sjåføren. Hvorfor slutter du ikke?"
Han sa: "Jeg kan ikke. Jeg må fortsette."
Kanskje jeg skulle brukt en strengere tone.
Men man har jo ansvar for alle guttene.
Og de var gutter for meg. Jeg var jo mye eldre enn dem.
Jeg var ni år gammel, og far fortalte meg at han var død.
I den alderen er det vanskelig å forstå hva det betyr.
Men jeg gikk bak bilen og gråt.
Far måtte ikke se meg, for du lar ikke en mann se deg gråte, -
- men jeg husker den dagen, og den påvirket meg mye.
Den dag i dag ser jeg ham som tidenes største sjåfør.
Den største forskjellen på Jim Clarks død 7. april 1968 -
- og Ayrton Sennas død 1. mai 1994 er -
- at verden ville vite hvorfor det hadde skjedd.
Hvorfor er denne mannen død?
Sennas død ble sendt på direkten til millioner av hjem verden over.
Til folk som ikke visste noe om bilsport, men hadde hørt om ham.
De måtte gi noen skylden.
FIAs nye leder var der den dagen Jim Clark døde.
Det er urovekkende at mye av media ikke forstår hva som skjer.
Max Mosley steg til topps i sporten få måneder før Sennas død.
De var veldig fokusert på hvorfor Senna forulykket.
Det er irrelevant.
Det er en sport på grensen av menneskelig og mekanisk yteevne.
Det vil skje ulykker.
Vi spør ikke hvorfor ulykken skjedde, men hvorfor han døde av det.
Mosley ba dr. Watkins lede en vitenskapelig undersøkelse -
- av hvert eneste aspekt av Formel 1.
Budskapet til Max var at uansett hva som skjer en bil, -
- så bør det ikke være grunn til å dø i den.
10. MARS 1996 MELBOURNE
GRAND PRIX AUSTRALIA
Min første tanke var: "Gid jeg ikke ender i trærne."
Hvis du treffer et tre, er du død.
Så begynte bilen å rulle. Det er som å være inni en tørketrommel.
Da den stoppet, kjente jeg en væske som rant inn i kjøredrakten.
Jeg kunne lukte bensin, og jeg trodde jeg ville brenne ihjel.
Vi hadde fryktet akkurat dette i denne svingen. Det var stygt!
Det var den første store ulykken siden Senna. Hele verden så på.
Det var det første løpet der de hadde hevet nakkestøtten.
Det var en viktig grunn til at jeg slapp uskadd.
Ikke bare overlevde han, han kjørte videre i samme løp.
Da slo det meg at vi var kommet videre. Det hadde endret seg.
Holdningen var forandret. Senna satte fart i prosessen -
- med å se vitenskapelig på sikkerhetsspørsmålet.
I et kappløp om å være raskest, har det å overleve første prioritet.
27 SVINGER LAGT OM
HJULSIKRING PÅ ALLE BILER
Jeg har aldri vært redd for å dø eller bli skadet.
Gjennom svingene i 270 i timen.
Det er en utrolig følelse. Du ser ut noen ganger og tenker:
"Er jeg gal?"
Det føles som om du har kontroll over faren.
KAROSSERI AV KARBONFIBER
Det er nok like mange ulykker nå som det var da.
AUTOVERN AV DEKK I STEDET FOR STÅL
Men utfallet av dem er et helt annet.
Så du ulykken på tv?
Ja, og jeg så den direkte, da jeg var i den.
En sjåfør nå til dags vil aldri, håper jeg, finne ut -
- hvordan det føles at døden henger over ham hele tiden.
Vi skulle ikke kappkjøre og dø.
Vi skulle kappkjøre og holde så lenge som mulig.
Etter alt jeg har sagt om Jackie Stewart, -
- så satte jeg virkelig pris på det han satte i gang.
Emerson og jeg pratet om det i dag. Vi er takknemlige for at vi lever.
Å ha vunnet de løpene vi vant, og å ha kjørt.
Vi gjorde noe utrolig, helt på grensen til det umulige.
I våre dager var det sånn at begikk du en feil, -
- slapp du nok ikke uskadd fra det.
Sjåførene levde et glamorøst liv. De var helt utrolige.
Jeg elsker sporten, og det var så givende å være der med vennene.
Jeg priser meg lykkelig hver dag for at jeg var blant de uskadde.
Vi kunne bruke utviklingen til å revolusjonere sikkerheten -
- i den vanlige bilindustrien.
Derfor er Formel 1 fantastisk. Den leder utviklingen av biler, -
- men sikkerheten må komme i første rekke.
Det dør 3000 mennesker i trafikken hver dag.
Reduserer du det med bare en prosent, redder du 30 mennesker hver dag.
Det alene rettferdiggjør det som Formel 1 har lært oss.
Men du blir jo alltid hjemsøkt av fortiden.
Max syns at alle skal bli 100 år.
Jeg ser meg ikke tilbake. Jeg ser fremover.
Gårsdagen hører fortiden til.
Vi er verdensmestre!
Å nei! Mark Webber blir slengt opp i luften!
Mark Webber fløy rett opp.
Ayrton Senna er fortsatt den siste -
- som har mistet livet i en Formel 1-bil.
Til minne om alle som mistet livet mens de kjørte helt ute på grensen.
Oversettelse: Scandinavian Text Service 2015
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!
Få din egen konto gratis. Skrive til oss på hunddawgs@gmail.com